![](/user_photo/_userpic.png)
- •1.Розвиток політології від найдавніших часів до сьогодення
- •1.1. Політологія як наука і навчальна дисципліна
- •Політологія в системі суспільних наук
- •Предмет політології
- •Структура та функції політології
- •Методологія політології
- •1.2. Політика як соціальне явище
- •Сутність, структура й функції політики
- •Політика й сучасний розвиток українського суспільства
- •Запитання. Завдання
- •Література
- •1.3. Виникнення та еволюція світової політичної думки
- •Суспільно-політичні уявлення Давнього світу
- •Політичні вчення епох Раннього християнства і Середньовіччя
- •Політична думка Нового часу
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •1.4. Зародження і розвиток політичної думки в Україні (X — початок XX ст.)
- •Еволюція політичних ідей від Київської Русі до козацько-гетьманської держави
- •Суспільно-політична думка доби українського національного відродження
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •1.5. Утвердження політології як науки
- •Інституювання й теоретичні передумови формування політичної науки
- •Основні національні школи й проблемні підходи сучасної західної політології
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •1.6. Українська політична думка XX століття
- •Націонал-комуністична течія української політичної думки
- •Політичні ідеї української міжвоєнної еміграції: Дмитро Донцов, в'ячеслав Липинський
- •Суспільно-політична думка повоєнної української еміграції: Володимир Винниченко, Іван Лисяк-Рудницький
- •Зародження й утвердження сучасної політичної думки й політичної науки в Україні
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •2.Громадянське суспільство і політичне життя
- •2.1. Громадянське суспільство
- •Поняття та особливості громадянського суспільства
- •Становлення й утвердження інституту громадянства
- •Права людини в сучасних міжнародних відносинах
- •Культура громадянства в сучасному світі
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •2.2. Політичне життя суспільства
- •Політичне життя уструктурно-функціональному вимірі
- •Виборча система
- •Політичне життя як уособлення багатоманітності політичних процесів
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •2.3. Демократія в політичному житті сучасного світу
- •Демократія та її роль у політичному процесі
- •Основні критерії, принципи та ознаки демократичної організації суспільства
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •2.4. Людина і політика
- •Людський вимір політики і напрями політичної соціалізації особи
- •Людина як суб'єкт політики та основні параметри її діяльності
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •2. 5. Етнонаціональні відносини й національна політика
- •Соціально-етнічні спільності: народ, етнос, нація
- •Етнонаціональні відносини і світовий досвід самовизначення народів
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •2.6. Етнонаціональна політика в Україні
- •Мета і завдання вітчизняної етнонаціональної політики
- •Зміст, принципи і суб'єкти етнонаціонального розвитку
- •Етнонаціональні виміри і механізм вдосконалення українського суспільства
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •3. Політична влада і політична система суспільства
- •3.1. Політична влада
- •Влада як системоутворюючий чинник політичної системи
- •Основні концепції політичної влади
- •Форми та механізм політичної влади
- •Поняття легітимності та принцип поділу влади
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •3.2. Політична система суспільства
- •Поняття і структура політичної системи
- •Функції й типологія політичних систем
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •3.3. Політична система України
- •Проблема становлення політичної системи України
- •Модель суспільно-політичного устрою в сучасній Україні
- •Стратегія подолання економічної кризи й розвитку політичної системи України
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •3.4. Держава в політичній системі суспільства
- •Поняття «держава» і теорії її походження
- •Типи, структура і функції держави
- •Структура держави
- •Форми державного правління і державного устрою
- •Демократична, соціальна, правова держава
- •Майбутність держави
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •3.5. Політичні режими
- •Поняття й типологія політичних режимів
- •Сутнісні ознаки й проблеми утвердження демократичного політичного режиму
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •3.6. Політичні партії
- •Поняття і типологія політичних партій та партійних систем
- •Роль і функції партій у суспільно-політичному житті
- •Політичні партії в парламентах і урядах
- •Становлення багатопартійності в сучасній Україні. Перспектива утворення партійної системи
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •3.7. Громадські об'єднання і рухи
- •Поняття, права та функції громадських об'єднань і рухів
- •Класифікація громадських об'єднань
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •3.8. Політична еліта і політичне лідерство
- •Еліти в політиці: поняття та еволюція теорії
- •Природа, концепції та класифікація політичного лідерства
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •4. Політична свідомість, культура та ідеологія
- •4.1. Політична культура та ідеологія
- •Сутність політичної культури
- •Політична свідомість та поведінка в структурі політичної культури
- •Типи політичної культури
- •Походження та функції політичної ідеології
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •4.2. Світові політико-ідеологічні доктрини
- •Лібералізм і неолібералізм
- •Консерватизм і неоконсерватизм
- •Соціалізм і сучасна соціал-демократія
- •Фашизм і неофашизм
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •4.3. Політика і мораль
- •Діалектика взаємовпливу політики і моралі
- •Політика в морально-етичному вимірі
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •4.4. Політична етика
- •Етичне тлумачення політики: наукові критерії та вітчизняна традиція
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •4.5. Політика і релігія
- •Релігія як чинник політичного життя суспільства
- •Держава і церква: основні моделі взаємодії
- •Державно-церковні відносини в Україні
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •4.6. Політика і засоби масової інформації
- •Масова інформація та її поширення в суспільстві
- •Засоби масової інформації як «четверта влада»
- •Суспільні функції змі
- •Суперечності сучасного розвитку вітчизняних змі
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •5.Політичні трансформації
- •5.1. Політичні конфлікти
- •Теоретичне осмислення і типологія політичних конфліктів
- •Основні способи врегулювання конфліктних ситуацій
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •5.2. Політична модернізація
- •Виникнення і розвиток теорії модернізації
- •Зміст і основні характеристики політичної модернізації
- •Модернізаційний процес в Україні: основні проблеми та умови їх вирішення
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •5.3. Міжнародні відносини і світовий політичний процес
- •Міжнародні відносини і зовнішньополітична роль держави
- •Нові тенденції в розвитку міжнародних відносин і світового політичного процесу
- •Україна у світовому співтоваристві
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •5.4. Україна в сучасному геополітичному просторі
- •Україна на тлі глобальних політичних трансформацій
- •Україна в загальноєвропейському політичному процесі
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •5.5. Національна безпека і національні інтереси України
- •Основні виміри національної безпеки України
- •Національні інтереси України
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •6. Прикладна політологія
- •6.1. Політичне управління та його соціотехніка
- •Сутність управління та його роль у суспільно-політичному житті
- •Політичні рішення і технологія їх реалізації
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •3. Бюрократичні перешкоди та політична діяльність у сучасній Україні. Література
- •6.2. Політичні технології
- •Мистецтво забезпечення необхідного результату в політичній участі та діяльності
- •Особливості використання індивідуальних та загальних політичних технологій
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •6.3. Політичний маркетинг
- •Поняття, функції і види політичного маркетингу
- •Дослідження політичного ринку. Вивчення громадської думки
- •Функції опитування громадської думки
- •Виборча інженерія
- •Імідж. Політичне рекламування
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •6.4. Політичний менеджмент
- •Поняття і функції політичного менеджменту
- •Функціонування команди і менеджмент виборчої кампанії
- •Менеджмент правлячої команди
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •6.5. Політичне прогнозування
- •Специфіка, підстави й засади політичного прогнозування
- •Принципи та методи політичного прогнозування
- •Етапи вироблення прогнозу і критерії його ефективності
- •Запитання. Завдання
- •Теми рефератів
- •Література
- •Короткий словник політологічних термінів
Запитання. Завдання
1. Визначте чинники, що впливають на ефективність управлінської діяльності, і порівняйте їх з критеріями ефективності управління.
2. Як співвідносяться між собою політика та управління?
3. Як взаємодіють політичні технології та механізми реалізації політичних рішень?
4. Визначте роль бюрократії в ухваленні та реалізації управлінських рішень.
5. Проаналізуйте негативні тенденції бюрократизації політики та підміни її управлінням, а також правові засоби упередження й подолання негативних тенденцій.
Теми рефератів
1. Співвідношення політики та управління.
2. Управлінські рішення та механізми їх реалізації.
3. Бюрократичні перешкоди та політична діяльність у сучасній Україні. Література
Абизов В. Є., Кремень В. Г. Політичні рішення: механізм прийняття. — К., 1995.
Афанасьев В. Г. Научное управление обществом. Опыт системного исследования. — М., 1973.
Бебик В. М. Політичний маркетинг і менеджмент. — К., 1996.
Бюрократия как феномен власти и управления. — К., 1989.
Вселенский М. Номенклатура: Господствующий класс Советского Союза. — М., 1991.
Гурне Б. Державне управління. — К., 1993.
Князев В. М. Соціальна технологія та управління політичними процесами в Україні. — К., 1995.
Марков М. Технология и эффективность социального управлений. — М.,1982.
Пастернак-Таранущенко Д. Три типа управления и перспективы политических партий в Украине // Подтекст. — 1996. — № 4, 5, 6 (8, 9,10).
Попов Г. X. Эффективность управления. — М., 1985.
Райт Г. Державне управління. — К, 1994.
Сиренко В. Ф. Власть — интересы — управление. — К., 1991.
Цветков В. В. Державне управління: основні фактори ефективності. — Харків, 1996.
Янг С. Системное управление. — М., 1972.
6.2. Політичні технології
Успіху в політичній діяльності досягають завдяки багатьом чинникам, але найбільше залежить він від підготовленості політика. Йдеться не лише про знання, здібності, особисті якості, а й про володіння політичними технологіями, які мають свої особливості, механізми дії та впливу на окремих громадян та спільноти. Важливо, хто і з якою метою їх використовує, наскільки моральними є дії, вчинки суб'єктів політичного процесу.
Мистецтво забезпечення необхідного результату в політичній участі та діяльності
Політичні технології (грец. techne — мистецтво,майстерність) — сукупність методів і систем послідовних дій, спрямованих на досягнення необхідного політичного результату.
У політичній практиці вони постають як сукупність методів застосування об'єктивних законів політики, матеріалізація абстракцій політичної науки в конкретні рішення, документи, нормативи, розпорядження.
Особливості політичних технологій зумовлені характером політичного процесу, який охоплює найрізноманітніші види політичної діяльності в межах конкретної політичної системи. Серед них — політична участь, яка має на меті формування в процесі політичної діяльності певних позицій, вимог, настроїв, та політичне функціонування як професійна політична діяльність щодо вироблення правових норм, управління політичними інститутами.
Політичні технології поділяються на загальні (стосуються інтересів багатьох суб'єктів політичного процесу) таіндивідуальні (притаманні окремим суб'єктам політики). Серед перших найпоширеніші технології завоювання (виборчий процес як комплекс спеціальних технологій) та утримання влади. Індивідуальні технології використовують окремі політики в процесі своєї політичної діяльності. Вони пов'язані із завоюванням популярності, умінням контактувати з громадянами (виборцями, членами певної партії, об'єднання тощо), майстерністю дискутувати, виголошувати промови, вести мітинги, збори, вдосконалювати власний імідж тощо.
Люди по-різному ставляться до політики. Одні беруть активну участь у її практичній реалізації, інші — індиферентні до неї. Зацікавленість політикою зумовлена багатьма чинниками (вік, стать, соціальне становище, сімейний стан, кланові, національні традиції, інформованість, рівень освіти, культури, інтелекту та ін.). Відповідно до цього вироблено таку типологію політичних ролей:
— рядові громадяни (об'єкт політики, політичних процесів);
— рядові громадяни, опосередковано залучені до політичної практики як члени профспілок, виробничих колективів тощо;
— громадяни, які належать до виборного органу, є активними членами певної політичної організації;
— громадські, політичні діячі, які активно займаються практичною політичною діяльністю;
— професійні політики (для них політична діяльність є домінуючою);
— політичні (загальнодержавні, загальнонаціональні) лідери.
Беручи участь у політиці, людина керується здебільшого двома мотивами: альтруїстичним (вдосконалити суспільне життя) та егоїстичним (здобути владу, популярність, багатство). Більшість політиків демонструє перший і намагається приховати другий мотив, особливо спочатку. Мотиви визначають мету і програму політичної діяльності. Мотивуючими її чинниками є потреби самовираження, самореалізації, визнання, свободи, самозабезпечення, влади тощо. Як правило, всі вони взаємозалеж-
ні. Щоб розпізнати справжню мету політичної діяльності суб'єкта політики, передбачити її результат, слід уважно аналізувати характер і особливості його потреб.
Вибір людиною позиції та відповідної лінії поведінки у суспільно-політичному житті залежить від її політичної орієнтації.
Політична орієнтація (франц. orientation —звернений на схід, від лат. or/ens —схід) — певні уявлення політичних суб'єктів про цілі, завдання діяльності політичних партій, політичного режиму, суспільства в цілому.
Політична орієнтація — це, з одного боку, певні словесно оформлені ідеї та цінності, з іншого — несвідомі або не цілком свідомі мотиви, які людина переживає на емоційному рівні.
Політична орієнтація обумовлює політичний вибір, який залежить від сформованості особистості, рівня її соціалізації, політичної культури, а також від особливостей суспільних відносин, рівня демократизації суспільства. Вибір може бути груповим та індивідуальним. Груповий вибір часто здійснюють автоматично, під впливом групової орієнтації, особливо на ранньому етапі соціалізації особи, за несформованої політичної культури. Такий вибір найчастіше домінує в нестабільних суспільствах, на перехідних етапах їх розвитку та існування.Індивідуальний — притаманний людині з високим рівнем соціально-психологічного, духовного розвитку, громадсько-політичної активності.
Вибір орієнтації не завжди є остаточним. Це — динамічний процес, який часто супроводжується елементами дезорієнтації або цілковитою дезорієнтацією. Політологи виокремлюють чотири підходи щодо політичного вибору: ситуаційний, соціологічний, маніпулятивний таіндивідуально-психологічний.
Ситуаційний підхід. Базується на твердженні, що будь-яка політична орієнтація є реакцією на конкретно-історичну ситуацію.
Соціологічний підхід. Спрямований на аналіз взаємозалежності між індивідуальним і груповим політичним вибором відповідно до соціально-політичної ситуації в суспільстві.
Маніпулятивний підхід. Ґрунтується на здійсненні вибору відповідно до психолого-політичного зовнішнього впливу, а то й просто маніпуляцій. При цьому активно використовуються різноманітні політичні, психологічні комунікації й технології. За інтенсивного розвитку засобів масової інформації, зростання ролі засобів зв'язку в політичному житті маніпулятивний підхід відіграватиме неабияку роль у формуванні громадської думки, особливо в нестабільних суспільствах, де недостатньо розвинуті демократичні засади.
Індивідуально-психологічний підхід. За основу вибору бере особистісні психологічні якості (вроджені, набуті). Фундатор його — основоположник неофрейдизму Т. Адорно, що обстоював ідею «авторитарної особистості». На його думку, авторитарна особа відрізняється від інших не лише соціально-політичними чи етнонаціональ-ними орієнтаціями й установками, а й особистісними рисами, їй він протиставляв демократичну, ліберальну особистість. Цю проблематику досліджував Е. Фромм, спеціалісти з інших галузей знань.
Вибір політичної орієнтації — не одномоментна дія, а процес, у якому людина коригує свою орієнтацію під впливом певних соціально-економічних умов, особистих психологічних змін. У цьому процесі вона ідентифікує себе з окремою особою або групою осіб. Політичні переваги, як правило, і формуються внаслідок макрогрупової («середовищної») ідентифікації. Наприклад, людина може ідентифікувати себе з бізнесменами, управлінцями, середнім класом тощо. Такі ідентифікації ґрунтуються на відповідній психологічній близькості до групи, якій вона симпатизує.
Характерними виявами групових психологічних ідентифікацій є ідентифікації на національному ґрунті. Національна чи націонал-державна орієнтація відображає систему політичних уподобань і переваг. Головним її важелем є прагнення націй, етносів до незалежності.
Політичний вибір здійснюється на основі певних цінностей. Для одних домінуючими є загальногуманістичні цінності, для інших — цінності певної релігії, соціальної групи тощо. Вибір може бути й суто прагматичним, ґрунтуватись на особистісних цілях й інтересах.
Політичні процеси неможливі без участі в них різних суб'єктів, яку називають політичною участю.
Є декілька концепцій політичної, передусім електоральної, участі.
Теорія раціонального вибору. Згідно з нею більшість людей схильні до раціональної поведінки (не ототожнювати з логічною поведінкою), її прибічники вважають,
що людина намагається досягти максимального результату за рахунок оптимальних, а то й найменших зусиль.
Мічиганська модель. Передбачає, що в політичній діяльності домінує партійна ідентифікація людини, яка є результатом або висхідною політичної соціалізації.
Психологічна школа, її прихильники домінуючими у політичній участі й діяльності вважають мотиви й установки людини, намагаються щонайконкретніше вивчити взаємозалежність установок та поведінки, конкретних дій особи.
Інституціональний підхід. На думку його прибічників, політична участь залежить не від конкретних психологічних характеристик особистості, її соціального статусу, рівня освіти, а від можливостей громадян (виборців) впливати на владу.
Реалізується політична участь у виборах, управлінні та самоуправлінні, прийнятті політичних рішень та здійсненні контролю за їх доцільністю; політичних кампаніях (мітингах, маніфестаціях, зібраннях), акціях громадянської непокори (війнах, революціях); діяльності політичних партій, різноманітних громадських об'єднань, у процесі самостійної індивідуальної політичної діяльності, її рівень, масштаби — показник рівня демократичності суспільства, загальної та політичної культури його громадян, інших суб'єктів політики.
Без знання особливостей політичних технологій та вміння їх використовувати досягти успіху в політичній діяльності неможливо. А для оволодіння ними передусім потрібні відповідна науково-теоретична підготовка, вміння вивчати й аналізувати об'єктивні умови, в яких діють конкретні суб'єкти політики. Це стосується соціально-економічної, політичної ситуації в країні, регіоні; особливостей функціонування соціальних і національних груп у суспільстві, їх потреб й інтересів; розстановки політичних сил; статусу та рівня впливу на громадян політичних партій, рухів, об'єднань, засобів масової інформації.
Особливості політичного процесу завжди зумовлені відповідною політичною поведінкою, діяльністю його учасників. Політична діяльність визначається самою природою політики — встановленням відповідних політичних відносин між суб'єктами політики, які часто мають протилежні запити та інтереси, судження і спрямування активності.
Політична діяльність завжди індивідуальна. Йдеться про індивідуальний стиль політичної діяльності не як сукупність окремих якостей, а як цілеспрямовану систему взаємопов'язаних дій, за допомогою яких досягається певний результат.
Залежно від характеру поведінки учасників політичного процесу поділяють на лідерів, активістів, послідовників, лідерів громадської думки. Лідери, як правило, очолюють політичний рух завдяки підготовленості, своєму авторитету, соціальному статусу тощо.Активісти виступають посередниками між лідерами і тими, хто їх підтримує. Вони впливають на рядових учасників політичних дій і процесів, дещо змінюють стратегію і тактику політичного дійства, а головне — активно допомагають лідерам у їх діяльності.Послідовники мають різний ступінь політичної, соціальної активності, в цілому підтримують ідеї лідерів, але з різних причин недостатньо чітко усвідомлюють навіть власні інтереси у політичній боротьбі, а тому менш діяльні, ніж активісти.Лідери громадської думки своєю не стільки організаторською діяльністю, скільки інтелектуальною (особливо в засобах масової інформації) підсилюють емоційне, психологічне напруження навколо проблем, які є предметом політики.
Політичну поведінку, взаємодію різних соціальних груп, особистостей, соціальних, політичних інститутів називають політичними відносинами. Існують дві форми політичних відносин: політична діяльність, яка відображає динамізм політичних відносин, їх залежність від зусиль конкретних учасників політичного процесу, іполітична організація, яка відображає структурованість політичних відносин, їх сформованість на основі певних норм і правил.
Політична участь не лише забезпечує реалізацію інтересів і запитів громадянина в процесі політичної діяльності, а є дієвим засобом політичної соціалізації, формування політичної культури, громадянської позиції особи.
У процесі політичної діяльності політик, громадський діяч вступає в певні контакти з іншими політиками, має відносини з державою, ідеологією, політикою, владою. Ці відносини багато в чому визначаються тим, наскільки політик знає їх сутність, особливості функціонування, як володіє прийомами, технологіями політичної діяльності. Адже йому випадає жити і діяти за конкретного політичного режиму, певних політичних партій, громадських об'єднань, інших суб'єктів політики.